Hjälpverb + infinitiv, modala hjälpverb

hjälpverb + huvudverb

(presens/preteritum)	(infinitiv)

huvudverb = verb med innehåll

hjälpverb = ger mer information

huvudverb = står alltid i infinitiv

hjälpverb = står i presens eller preteritum (tempus)

Hjälpverb:

modala hjälpverb

ska, vill, måste, kan, får, bör

några vanliga verb som fungerar som hjälpverb

behöver, brukar, börjar, försäker, hinner, orkar, slutar, tänker, vågar, slipper, råkar

Hjälpverb:

Jag pratar svenska.

Jag vill prata svenska.	(önskan)

Jag måste prata svenska.	(tvång)

Jag ska prata svenska.	(en plan, futurum)

Jag kan prata svenska.	(möjlighet , kompetens)

Jag får prata svenska.	()

Du bör/borde prata svenska.	(rekommendation )

Jag brukar prata svenska.	(en vana )

Jag försöker prata svenska.	(göra ett försök )

Jag vågar prata svenska.	(ha modet )

Substantiv – en ordklass

en 80% / ett 20%

en bok

ett hus

Ett substantiv har olika former.

singular – plural

obestämd – bestämd

singular	plural
obestämd	bestämd	obestämd	bestämd
en penna	pennan	pennor	pennorna
en poike en bil	pojken bilen	pojkar bilar	pojkarna bilarna
en mobil	mobilen	mobiler	mobilerna
ett äpple	äpplet	äpplen	äpplena
ett hus	huset	hus	husen

Substantivgrupper – del 2

Oregelbundna substantiv

singular	plural
obestämd	bestämd	obestämd	bestämd
en hand	handen	två händer	händerna
en tand	tanden	två tänder	tänderna
ett land	landet	två länder	länderna
en strand	stranden	två stränder	stränderna
en natt	natten	två nätter	nätterna
en bonde	bonden	två bönder	bönderna
en son	sonen	två söner	sönerna
en dotter	dottern	två döttrar	döttrarna
en fot	foten	två fötter	fötterna
en bok	boken	två böcker	böckerna
en bror/broder	brodern	två bröder	bröderna
en far/fader	fadern	två fäder	fäderna
en mor/moder	modern	två mödrar	mödrarna

en gås	gåsen	två gåss	gåssen
en mus	musen	två möss	mössen
en lus	lusen	två löss	lössen
en lärare	läraren	två lärare	lärarna
en målare	målaren	två målare	målarna
ett finger	fingret	två fingrar	fingrarna
ett öga	ögat	två ögon	ögonen
ett öra	örat	två öron	öronen
en åker	åkern	två åkrar	åkrarna
en skoter	skotern	två skotrar	skotrarna
en sommar	sommaren	två somrar	somrarna
en vinter	vintern	två vintrar	vintrarna
ett lager	lagret	två lager	lagren
en fönster	fönstret	två fönster	fönstren
ett mönster	mönstret	två mönster	mönstren

Verben

Vergangenheit

ich machte	jag gjorde
du machtest	du gjorde
er machte	han gjorde
wir machten	vi gjorde
ihr machtet	ni gjorde
sie machten	de gjorde

ich war	jag var
du warst	du var
er war	han var
wir waren	vi var
ihr wart	ni var
sie waren	de var

Gegenwart

haben	ha
ich habe	jag har
du hast	du har
er hat	han har
wir haben	vi har
ihr habt	ni har
sie haben	de har

Substantive

Die fünf Deklinationsgruppen schwedischer Substantive

Die schwedischen Substantive werden fünf verschiedenen Gruppen zugeteilt.
Diese Aufteilung ist sehr wichtig, denn davon abhängig erfolgt die Deklination der Substantive im Singular und Plural.

Im Plural unterscheiden sich die Endungen der Substantive der verschiedenen Gruppen.

Für jede der fünf Deklinationsgruppen gibt es bestimmte Merkmale, anhand derer man erkennt, welcher Gruppe ein Substantiv angehört.

Diese Merkmale treffen aber nicht immer und überall eindeutig zu, daher sollte man Substantive immer auch gleich in der richtigen Deklination im Singular und Plural mitlernen.

Beispiel

Das schwedische Substantiv „blomma“ (dt. Blume) gehört der 1. Deklinations-gruppe an, daher erfolgt die Deklination in Singular und Plural so:

Singular	Plural
unbestimmt	bestimmt	unbestimmt	bestimmt
en blomma	blomman	blommor	blommorna
eine Blume	die Blume	Blumen	die Blumen

Wenn man als neue Vokabel „blomma“ lernt, merkt man sich gleich die anderen Formen als eine Substantiv-Reihe, also:
blomma – blomman – blommor – blommorna

Deklinationsgruppe 1

Plural endet auf -or

Substantive, die der ersten Deklinationsgruppe angehören, sind ausschließlich en-Wörter, also Utra.

Was muss man über die Substantive der Gruppe 1 wissen?

Folgende Merkmale weisen auf Substantive dieser Gruppe hin:

viele en-Wörter, deren Endung im Singular ein unbetontes -a ist

einige en-Wörter, die nicht auf -a enden

Und wie lautet die Pluralendung der Substantive dieser Gruppe?

die Substantive enden in unbestimmter Form Plural auf -or

die Substantive enden in bestimmter Form Plural auf -orna

bei der Bildung des Plurals fällt das -a (der Singular-Endung) weg

Beispiele:

unbest. Form Sg.	best. Form Sg.	unbest. Form Pl.	best. Form Pl.	auf Deutsch
en väska	väskan	väskor	väskorna	Tasche

en

skjorta

skjortan

skjortor

skjortorna

Hemd

en fluga

flugan

flugor

flugorna

Fliege

https://www.youtube.com/watch?v=1IJ1Y7TZn9Y&t=5s

läsa, skriva, gå, göra

einige häufige

brauchen, gebrauchen, anfangen, sich vergewissern, Zeit haben, tun können, beenden, denken, wagen, loslassen, geschehen

Gelegenheit

Empfehlung

eine Gewohnheit

sich anstrengen

wagt

den Mut zu haben

https://youtu.be/i-ONkjjVg2g?si=HpkegeNPtLBZKTg_

https://www.youtube.com/watch?v=3PXjjnuBR1U&t=64s

Gans

Maus

Laus

Muster

Substantive

8

2025-03-05T12:13:11.951834000